(untitled) (Економічний часопис Волинського національного університету імені Лесі Українки, 2021)
На основі синтезованого підходу через поєднання інституційно-еволюційної, біхевіористичної методології та синергетичного підходу визначено інституційну природу соціального капіталу, який конституюється неформальними (спільними цінностями, укоріненими соціальними нормами та довірою) й формальними (мережевими зв’язками та моделями соціальної структури) субінститутами, та його роль як метаінституту, що є дієвим механізмом трансформації інституційної архітектоніки господарських систем та створення сприятливого середовища для формування нових інститутів та організацій, які надалі визначають цілі, моделі, характер економічного розвитку.